Džodžo Beclers.
Desmit gadus vecs.
Šodien tu stājies Jungvolk rindās
ļoti īpašā treniņu nedēļas nogalē.
Tā būs saspringta.
Bet šodien tu kļūsi par vīrieti.
Es zvēru veltīt visu savu ener iju un spēku
mūsu valsts glābējam Ādolfam Hitleram.
Es vēlos un esmu gatavs atdot par viņu savu dzīvību.
Lai Dievs man palīdz!
Jā, ļoti labi.
Džodžo Becler, kāds ir tavs prāts?
Čūskas prāts.
Džodžo Becler, kāds ir tavs ķermenis?
Vilka ķermenis.
-Džodžo Becler, kāda ir tava drosme? -Panteras drosme.
Un, Džodžo Becler, kāda ir tava dvēsele?
Vācieša dvēsele.
Jā, draugs. Tu esi gatavs.
-Ādolf? -Hmm?
Diez vai es to spēšu.
Ko?
Protams, ka spēsi.
Jā, tu esi mazliet kaulains un nepopulārs,
neproti aizsiet zābakšņores, lai gan tev jau ir 10 gadi.
Bet tu vienalga esi labākais, uzticamākais nacistu puika, kāds redzēts.
Turklāt tu esi ļoti izskatīgs.
Tu dosies tur un lieliski pavadīsi laiku, labi?
-Labi. -Pareizā attieksme. Labi.
Salutē ar heil!
Heil Hitler.
Ko? Tu vari labāk.
-Heil Hitler. -Nē.
Šauj laukā! Nedomā!
Heil Hitler.
-Tu par daudz prāto. Heil Hitler. -Heil Hiterler.
Kas ir Hiterlers? Proti vācu valodu?
-Heil Hitler. -Tas nav heil.
-Šis ir heil - heil! -Heil Hitler.
-Heil Hitler.
-Heil Hitler!
-O, ir. Sanāca. -Heil Hitler! Heil Hitler!
-Lai laba diena! Heil Hitler! -Heil Hitler!
-Būsi labākais. Tu to vari. -Heil Hitler!
-Heil Hitler! Heil Hitler! -Heil Hitler! Heil Hitler! Heil Hitler!
Heil Hitler!
Heil Hitler.
Heil Hitler! Heil Hitler! Heil Hitler!
Heil Hitler. Heil Hitler. Heil Hitler. Heil Hitler.
Heil Hitler, Jorkij.
Heil Hitler, Džodžo.
-Esi gatavs labākajai nedēļas nogalei? -Jā, esmu.
Skrienam!
TRUSIS DŽODŽO
Heil! Heil! Heil!
Heil Hitler, draugi.
Heil Hitler!
Jungvolk, sveicu jūs Hitlerjugend treniņu nedēļas nogalē.
Te mēs jūs padarīsim par vīriešiem un sievietēm.
Mani sauc kapteinis Klencendorfs.
Varat mani saukt par kapteini K.
Kapteinis K.
Jā. Un tas ir apakšvirsnieks Finkels.
Tā ir Rāmas jaunkundze.
Sveiki! Heil Hitler visiem!
Mazliet par mani. Kas es esmu?
Kāpēc esmu te un runāju ar bariņu sīču,
nevis vedu vīrus kaujā pretī diženai nāvei? Labs jautājums.
Jautāju to sev ik dienas kopš operācijas Blamāža,
kur es zaudēju pavisam labu aci viegli novēršamā ienaidnieku uzbrukumā.
Mani priekšnieki uzskata,
ka vajag divas acis, lai pilnvērtīgi piedalītos karā.
Vai tie, kam divas acis, spēj šādi?
Jēziņ!
Nākamajās divās dienās
jūs, knišļi, pieredzēsiet kaut ko no tā,
ko varenā Vācijas armija piedzīvo ik dienas.
Un, lai gan izskatās, ka mūsu valstij neveicas
un nav lielu cerību, ka mēs šajā karā varētu uzvarēt,
acīmredzot mums klājas tīri labi.
Nu vienalga. Puiši, jums visiem ir iedoti Deutsches Jungvolk dunči.
Tie ir ļoti īpaši un dārgi ieroči.
Nekur bez tiem neejiet!
Un nemē iniet durt cits citam!
Nekādas duršanas!
Nekādas duršanas.
Jūs sperat soli pretī vīrieša dzīvei.
Puiši, šodien jūs darīsiet, lūk, ko: maršēsiet, izmantosiet durkli,
metīsiet granātu, raksiet tranšejas, apgūsiet karti, sargāsieties no gāzes,
maskēsieties, uzbruksiet no slēpņa,
spēlēsiet kara spēles, šausiet un spridzināsiet.
Meitenes vingrināsies veikt svarīgus sieviešu pienākumus:
pārsies ievainojumus, klās gultas un mācīsies, kā palikt stāvoklī.
Esmu Vācijai dzemdējusi 18 bērnus.
Lieliski būt meitenei šajā laikā.
Labi. Ķeramies klāt!
Aiziet!
Lai Dievs man palīdz!
Aiziet, aiziet!
Trīs, divi, viens, svastika!
Sarauj!
Velciet! Aiziet!
-Piebeidz viņu! -Lūdzu, nē!
-Ilkņi. -Ilkņi, jā.
-Čūskas mēle. -Čūskas mēle, jā.
Zvīņas.
Jā, zvīņas. Jo reiz, sensenos laikos, kāds ebreju vīrs sapārojās ar zivi.
Ārieši ir tūkstoš reižu
civilizētāki un attīstītāki nekā jebkura cita rase.
Nu, bērni, savāciet mantiņas!
Laiks dedzināt grāmatas.
Jā!
Ebreji šķiet baisi, ne?
Man ne.
Ja es kādu sastaptu, nogalinātu, re, šādi.
Re... šādi.
Bet kā tu zinātu, ka tas ir ebrejs? Viņi var izskatīties kā mēs.
Pataustītu, vai uz galvas aug ragi.
Un viņi ož pēc Briseles kāpostiem.
Ak jā! Es aizmirsu to par Briseles kāpostiem.
Iedomājies - ja varētu vienu noķert un nodot Hitleram.
Tad pilnīgi noteikti varētu kļūt par viņa personisko sargu.
Tad mēs kļūtu par labākajiem draugiem.
Man šķita, es esmu tavs labākais draugs.
Jorkij, tu esi mans otrs labākais draugs.
Pirmā vieta ir rezervēta fīreram.
Tā ka, ja vien tu neesi Hitlers, kas slēpjas maza resnīša ķermenī...
Es priecātos par otro vietu.
Laikam esmu tikai bērns maza resnīša ķermenī.
Jautājums izsmelts.
Kad stāvēsiet pretī ienaidniekam un viņš jums būs jānobeidz,
kuram no jums pietiks dūšas to paveikt?
Labi.
Hitlera armijā nav vietas tiem, kam trūkst spēka.
Mums vajag rūdītus cīnītājus.
Tādus, kas gatavi nogalināt nedomājot.
Vai jūs to spējat?
-Jā. -Jā.
Johannes!
Vai tu spēj nogalināt?
Protams. Man patīk nogalināt.
Labi. Panāc!
Nebaidies. Nāc.
Labi.
Nogalini to!
Ko?
Apgriez sprandu un nogalini trusi.
Vai arī tev ir bail?
Man nav bail. Tikai...
Tūlīt pat!
Apliec abas rokas viņam ap kaklu un tad spēcīgi pagriez.
Viņš varbūt brēks, bet mēs ar zābaku viņu piebeigsim.
Nogalini! Nogalini!
Nogalini! Nogalini! Nogalini!
-Tiš! Nu taču, skrien! -Ei!
Izcili.
Tu esi gļēvulis.
Tieši tāpat kā tavs tēvs.
Viņš nav gļēvulis.
Viņš karo Itālijā.
Tiešām? Neviens par viņu nav dzirdējis divus gadus.
Viņš ir dezertējis gļēvulis.
Viņam ir bail, un tev arī.
Tu esi nobijies kā trusītis.
Mazs bailīgs trusītis.
Varbūt arī tev apgriezt sprandu?
Trusis Džodžo.
Trusis Džodžo. Trusis Džodžo.
Nabaga Džodžo.
Kas noticis, mazais?
Sveiks, Ādolf!
Gribi pastāstīt par to ķibeli ar trusi?
Kas tur īsti bija?
Viņi gribēja, lai es to nogalinu.
Piedod! Es nespēju.
Neuztraucies! Man ir pilnīgi vienalga.
Nu viņi mani sauc par bailīgo trusi.
Lai viņi saka, ko grib!
Par mani cilvēki teica daudz nejauku lietu.
"Viņš ir ķerts."
"Paskaties uz to psihopātu! Viņa dēļ mūs visus nogalinās."
Es tev atklāšu mazu noslēpumu. Trusis nav nekāds gļēvulis.
Necilais garausītis ik dienu stājas pretī bīstamai pasaulei,
gādājot burkānus savai imenei, savai valstij.
Manā impērijā būs daudz visādu dzīvnieku.
Lauvas, žirafes, zebras,
degunradži, astoņkāji,
degunkāji.
Pat varenais trusis.
Cigareti?
Nē, paldies. Es nesmēķēju.
Es tev došu ļoti labu padomu.
Esi trusis!
Necilais garausis var pārspēt viltībā visus savus ienaidniekus.
Viņš ir drosmīgs, izmanīgs un stiprs.
Esi trusis!
Džodžo!
Džodžo, tev viss kārtībā?
Ar ko tu sarunājies?
Ne ar vienu.
Man šķita, ka tu raudi.
Vai tu esi asaru speciālists?
Nē.
Jautājums izsmelts.
Nu Džodžo ir laiks parādīt tām vabolēm,
kurš ir īstais gļēvulīgais trusis.
Piedod, par ko tu runā?
Nav svarīgi.
Džodžo, kurp tu skrien?
Darīt truša darbus!
Trusis Džodžo. Trusis Džodžo. Gādā burkānus. Trusis Džodžo.
Ei, tas ir apbrīnojami. Mēs esam kā divas antilopes cilvēka ādā.
Tagad, puiši, katram no jums dosim iespēju aktivizēt un aizmest granātu.
Es pats personīgi uzraudzīšu ikvienu no jums,
lai jūs sev neizspridzināt acis vai ko citu.
Labi, kurš pirmais?
Klaus!
Velns!
Tā nedariet!
Džodžo! Džodžo!
Finkel! Finkel!
Džodžo, Džodžo!
Vai man' dieniņ!
Viņš izskatās kā Pikaso glezna.
Viņa māte mani nogalinās.
Manu mīļo lauvēn.
Sveiks, mazais!
Manu mīļo mazo lauvēn!
Kāpēc esi tik priecīga?
Tavs dēls ir neglīts kā briesmonis.
Ei! Tu neesi nekāds briesmonis.
Turklāt tavas rētas sadzīs, kāja atkal varēs kustēties.
Bet es nekļūšu par Hitlera sargu.
Tāpat būs labi.
Priecājos, ka atkal esi mājās.
Lauvu mamma uztraucas par lauvēnu, īpaši, kad lauvu tēta nav mājās.
Un lauvas Inges.
Paņem truša asti, apliec ap viņa ausi,
visu sasien un iebāz atpakaļ alā.
Nu labi, iesim, jā?
Iziešana no mājas palīdzēs tev atgūt veselību.
Es negribu iet laukā.
Ko? Nemuļķojies. Protams, ka gribi.
Izskatos pēc muļķa.
Ļaudis blenzīs.
Izbaudi uzmanību, mazais!
Ne visiem ir tāda laime izskatīties pēc muļķa.
Man ir tā sodība izskatīties neticami pievilcīgai.
Tu saņemsi drosmi,
iziesi pa durvīm un dosies neticamā piedzīvojumā.
Labi?
Labi.
Feldmaršal Džodžo, mūsu labākais vīrs!
Sagatavojies iziet no mājas!
Vai tas ir bīstami?
Ārkārtīgi.
-Heil Hitler! -Jēziņ!
Sveiki!
-Labi izskaties, mazais. -Heil Hitler!
Becleres kundze, kā vienmēr pievilcīga.
Ak vai! Au!
Jūsu dēļ mans dēls nevar normāli paiet un viņam ir sakropļota seja.
Viņš nozaga manu rokas granātu. Paņēma...
Jā, jā.
Tātad jūs viņu pieskatīsiet, kamēr es būšu darbā?
Lai viņš ir nodarbināts un jūtas pieņemts. Aptverat?
Aptveru. Jā, esmu aptvēris.
Labi.
Draugi, tas ir Johanness Beclers.
Tas puika, par kuru stāstīju.
Atceraties, viņš nozaga granātu un uzspridzinājās,
kā dēļ mani pazemināja par nolaidību.
Nu man jāstrādā kantorī ar šiem burvīgajiem bērniem.
Džodžo, mēs noteikti izdomāsim, ko tu varētu darīt.
-Ā! -Ir kādas idejas?
-Jā. -Draugi?
Jā. Jā.
Labi, tātad, vajag kādu, kas izstaidzina klonus.
Vēl viņš varētu izdalīt šīs jaunās propagandas lapas
un iznēsāt iesaukuma pavēstes.
Mani laikam nevar iesaukt karadienestā?
Vai arī var?
Jā, brīnišķīga doma.
Jā, es jums dodu atļauju sūtīt šo 10 gadus veco bērnu karā.
Vai kāds iedos viņam ieroci?
Es būtu ļoti priecīgs karot frontē.
Stājies rindā, mazais!
Labi. Te ir iesaukuma pavēstes, un te ir ierocis.
Nu, nu!
Par agru... ierocim?
Nē.
Fui.
Skaties!
Ko viņi izdarīja?
To, ko spēja.
Ejam.
Ei! Trusi Džodžo!
Kāda tev seja!
Esmu karavīrs! Es dodos karā!
Bet tu esi pastnieks!
Trusis Džodžo! Trusis Džodžo!
Mammu?
Feldmaršals Džodžo ir mājās.
Mammu?
Mammu? Esmu mājās.
Mammu?
Sveiks!
Ko tu gribi?
Vai tu esi rēgs?
Kā tad. Rēgs.
Neliec man skriet, mazais!
Esmu pārāk izsalkusi, un tu zini, kā mums garšo asinis.
Esi ko pazaudējis?
Es neesmu rēgs, Johannes.
Esmu kas ļaunāks, bet domāju, ka tu jau to zini, vai ne?
Tu zini, kas es esmu.
-Nē. -Jā.
Pasaki to!
Pasaki!
Ebrejiete.
Uz veselību!
Tu nedrīksti te atrasties.
Tava māte mani ielūdza, tātad esmu viņas ciemiņš.
-Tas nav atļauts. -Ko tu darīsi, mīļais Hitleriņ?
Nu protams.
Aiziet! Pastāsti viņiem!
Bet zini, kas notiks, ja pastāstīsi?
Es viņiem pateikšu, ka tu man palīdzēji.
Un tava māte arī.
Tad mēs visi būsim kaputt.
Un, ja pateiksi viņai, ka zini par mani, kaut vai vienu vārdu,
es izdarīšu pasaulei milzu pakalpojumu un nogriezīšu tavu nacista galvu.
Skaidrs?
Jā.
Es laikam šo paturēšu. Smuks.
Mī un žē! Tas bija baisi.
-Ko lai es daru? -Patiešām nezinu.
Viņu varētu būt arī vairāk.
Simtiem, kas dzīvo jūsu sienās.
Kā viņa ieguva tādu varu?
Noteikti izmantoja savas spējas.
Prāta kontroli.
Tipiski.
-Redzēji, cik ātri viņa kustējās? -Jā.
Kā sieviešu kārtas ebreju Džesijs Ouenss.
Un nu viņai ir tavs smalkais nazis.
Mans nazis!
Jā. Kā mazs sieviešu kārtas ebreju Džesijs Ouenss un Džeks Uzšķērdējs.
Tu esi ķezā, mans draugs.
Ko lai dara, ko lai dara?
-Izdomāju! -Izdomāju!
-Jāveic pārrunas. -Jānodedzina māja
un jāvaino Vinstons Čērčils.
Vai jāveic pārrunas.
Atvaino!
Meitenīt?
Ebreju meitene sienā?
E-ē! Ebrejiete?
Labi, es pateikšu to, kas man ir jāsaka, proti:
es no tevis nebaidos un domāju, ka tev jāatrod cita dzīvesvieta.
Labi?
Nav labi.
Lasies no manas istabas!
Viņa ir ļoti nepieklājīga.
Tās tik manas domas.
-Un nu viņai ir divi naži. -Es zinu!
-Kā varēsi ko sasmalcināt? -Es nezinu!
Un viņa arvien ir tur, augšā. Tā radība, tā...
-Ebrejiete. -Jā, ebrejiete.
-Ko darīsim ar to ebrejieti? -Izdomā kaut ko!
Nu es būšu eksperts?
Beidz man piedāvāt tās cigaretes! Man ir desmit gadu!
Labi. Piedod. Esmu sanervozējies!
Parunāsim vētrā mierā.
Mātei nedrīkst teikt, tā ebrejiete nogriezīs tavu nacista galvu,
bet tai radībai no jumtistabas nav jāizposta tava dzīve.
Īstenībā tu to varētu izmantot savā labā.
Kā?
Zini, ko es daru, ja kāds mē ina kontrolēt manu prātu?
Mē inu kontrolēt viņa prātu.
Atceries, kā pērn tas vienrocis pirāts fon Štaufenbergs
palika man zem galda spridzekli?
Jā, tu paliki dzīvs.
Jā gan.
Es izdzīvoju tikai tāpēc - ja neskaita sprādziendrošās kājas -,
ka es apmuļķoju veco fon Štaufiju.
Liku viņam domāt, ka esmu miris, lai gan īstenībā biju sveiks un vesels.
Izlikdamies par mirušu, es izvilku gaismā visus nodevējus.
Tātad ko tu darīsi?
Izlikšos par beigtu?
Tieši tā! Pagaidi, nē.
Nē, domāju tā: ļauj viņai justies droši, tad viņa zaudēs modrību
un tu būsi noteicējs.
Apgrieztā psiholo ija.
Nevajag sarež īt.
Izmanto otrādās prāta kontroles triku, un viss būs labi.
Man jāiet. Mums šovakar vakariņās būs vienradzis.
Koncentrējies, Džodžo!
Atceries: viena sienā dzīvojoša ebrejiete
ir labāka par divām, kas lido apkārt kā sikspārņi,
kāpj lejā pa skursteni un ēd nevainīgus nacistus.
Un nedod viņai vairs nažus!
Atā!
Mīļais lauvēn, kāpēc neguli?
Esi kaut ko ēdis?
Piedod, man zuda laika izjūta. Devos garā pastaigā, un man bija...
Ko mēs darīsim ar tām zābakšņorēm? Apžēliņ.
Vai tu kaut kad iemācīsies tās sasiet?
-Es viņu dzirdēju. -Ko?
Kuru?
Ingi.
Viņas rēgu.
Tas gan ir bēdīgi.
Tu esi sajucis prātā.
Man gan ir vēl bēdīgāk, jo būs jādzīvo kopā ar trako.
Es dzirdēju trokšņus. Augšā.
Rēgus? Tiešām. Zini, ko es dzirdēju? Žurkas.
Jā, mums tās ir. Vari iedomāties?
Netīri dzīvnieki.
Tāpēc es tev saku - turies pa gabalu no augšstāva,
līdz būšu tikusi no tām vaļā. Negribu, ka saslimsti.
Labi, mammu.
Uzmanīšos no tām netīrajām žurkām.
Sasodīts, kur ir visi naži?
Vai tu arī iesi gulēt?
Jā. Drīz.
Man vispirms jānokārto dažas lietas.
Kādas lietas?
Mammas lietas.
Tev man jāuzticas, jā? Es te esmu galvenā, vai ne?
Laikam jau.
Malacis.
Jā, bet ar vienu aci. Tā...
Gandrīz.
Ne gluži.
Lieliski. Tev izdevās.
Jā.
Tev jābūt klusākai.
Viņš dzirdējis augšā trokšņus.
Ja man būs jāizvēlas starp tevi un dēlu, es...
Es nezināšu, kur tevi sūtīt.
Dzirdi mani?
Viņš nedrīkst uzzināt. Citādi uzzinās arī viņi.
-Tu varētu ar viņu aprunāties. -Tu viņu nepazīsti.
Viņš ir fanātiķis.
Vajadzēja trīs nedēļas, lai pieņemtu to, ka viņa vectēvs nebija blonds.
Es zinu - kaut kur viņš tur ir.
Puisēns, kuram patīk spēlēties, kurš atskrien, jo ir bail no pērkona.
Domā, ka es izgudroju šokolādes kūku.
Galu galā, nekā cita man nav.
Tik cerība, ka vienīgais palikušais bērns nav tikai kārtējais rēgs.
Iespējams, visi jau esam rēgi. Mēs tikai to nezinām.
Iespējams.
Tu esi piedzīvojusi vairāk nekā citi.
Es vispār neesmu dzīvojusi.
Tu tiec pārbaudīta.
Viņi saka - jūs nedrīkstat dzīvot, jūs nedzīvosiet.
Ja tā notiks, viņi uzvarēs.
Pagaidām viņi uzvar.
Nemūžam neuzvarēs. Tas ir jūsu spēks.
Kamēr vien kāds no jums ir dzīvs, viņi zaudē.
Nenogalināja tevi vakar, šodien. Dari, lai rīt būtu tāpat!
Ei!
Rīt ir jābūt tāpat.
Ak šausmas!
Tā ir jāizstaipa.
Tev sāp?
-Jā. -Labi. Sāpes ir tavs draugs.
Drīz tava kāja būs tikai mazliet deformēta un nelietojama.
Es gan ieteikšu vēl mēnesi neiet uz skolu,
jo tava seja varētu biedēt citus bērnus.
Visai neglīta.
Labi, kurš nākamais?
Džodžo!
Mīļais, man jāiet.
Tiksimies mājās.
Sveiki, kapteini K!
Sveiks! Pats Rokasgranātas jaunskungs.
Kā ar kāju, puis?
Diezgan sadzijusi.
Tagad sāp tikai par 80%.
Ko jūs abi darāt?
Man Hitlerjugend puikām jāmāca, kā karot ūdenī.
Ja gadījumā viņiem kādreiz būs kauja peldbaseinā.
Drīkstu pajautāt par ebrejiem?
Ak dievs. Kāpēc?
Ko man darīt, ja kādu sastopu?
Labi. Ja tu sastopi kādu ebreju, pasaki mums, mēs pateiksim gestapo,
viņi pateiks SS, šie aizies un nogalinās to ebreju.
Un visus, kuri viņam palīdzēja.
Un, tā kā šis ir paranojas pilns laiks, iespējams, vēl kādu - katram gadījumam.
Tas ir ļoti izstiepts process.
Pat ja tas ebrejs nohipnotizēja cilvēku, lai viņš to ebreju paslēptu?
Es brīnītos, ja tā notiktu.
Nē, tā var notikt.
Tā notika ar manu tēvoci.
Kāds ebrejs viņu nohipnotizēja, un viņš kļuva par dzērāju un spēlmani.
Un viņš krāpa sievu,
un viņam bija nepiedienīgas attiecības ar manu māsu.
Tad viņš noslīka kādā negadījumā, bet tā bija tā ebreja vaina.
Nu vienalga. Vai esi kādu saticis? Ebreju.
Nezinu, vai atpazītu, ja satiktu.
Jā, es arī. Bez tās jocīgās micītes tas ir teju neiespējami.
Kādam būtu jāuzraksta par to grāmata.
-Tad būtu daudz vieglāk. -Tā būtu pieprasīta.
Jā.
Finkel, viņi slīkst. Ejam!
Uz redzīti, mazais!
Labi, situācija ir tāda.
Ja es nosūdzēšu tevi, tev būs lielas nepatikšanas,
un diez vai tu to gribi.
Bet tad tu nosūdzēsi mani un māti un mums būs nepatikšanas,
ko negribu es.
Un, ja tu pateiksi mammai, ka zinu, viņa tevi patrenks,
ko negribi tu.
Un, ja es pateikšu mammai, ka zinu, tu nogriezīsi manu nacista galvu,
ko es arī negribu.
Tā ka sanāk meksikāņu strupceļš.
Tas ir parasts strupceļš.
Man ir daži noteikumi, lai tu varētu te palikt.
-Noteikumi? -Jā.
Pastāsti man visu par ebreju rasi.
Labi.
Mēs esam tādi paši kā jūs,
tikai cilvēcīgi.
Lūdzu, attiecies nopietni!
Uztver to kā atmaskošanu.
Es gribu zināt visus jūsu noslēpumus.
Lūdzu, nesēdi manas māsas gultā!
Kāpēc? Viņai to nevajag.
Tu neko nezini par manu māsu.
Mēs ar Ingi bijām draudzenes.
Es atceros tevi.
Tāds smieklīgs puišelis.
Pietiks gvelzt niekus.
Sāc man stāstīt par savējiem!
Skaidrs, ka esam dēmoni, kas mīl naudu.
Vai ne?
Skaidrs. Visi to zina.
Bet cilvēki nezina to, ka mums ir aler ija pret ēdienu.
Sieru, maizi, gaļu.
Tie mūs momentā nogalinātu.
Ja manai dzīvei gribi pielikt punktu, tas ir ātrākais veids.
Arī cepumi - letāli.
Ļoti smieklīgi.
Lai nu kā, tev ēdiena nepietiks, tā ka nezinu, ko tu darīsi.
Tavai mammai izdevās man dabūt maizi.
Viņa ir jauka. Izturas kā pret cilvēku.
Bet tu neesi. Tu neesi īsts cilvēks.
Un tu esi?
Kā tu uzdrīksties, ebrejiete?
Tu esi vārga kā skropsta.
Mani senči ir ārieši.
Manas asinis ir tīrā sarkanas rozes krāsā.
Un manas acis ir zilas kā...
Izlauzies!
Izlauzies, dižais ārieti! Nav neviena vārga ebreja.
Mani senči cīnījās ar eņ eļiem un nogalināja milžus.
Mēs esam Dieva izraudzīti.
Jūs izraudzījies nožēlojams vīrelis, kurš pat nespēj izaudzēt kārtīgas ūsas.
Stiprākā rase, ko?
Klau, kā tur iet ar to ebreju padarīšanu augšstāvā?
Viņa negrib ar mani runāt.
Nu, tu esi nacists.
Laikam jau.
Šo grāmatu būs grūtāk uzrakstīt, nekā es domāju.
Ko viņa dara? Viņa kaut ko dedzina.
Ko viņa dedzina?
-Ko tu dedzini? -Viņa tevi nedzird.
Ko tu dedzini?
Kāpēc esi tik priecīga?
Laiki mainās.
Sabiedrotie ieņēmuši Itāliju.
Francija būs nākamā, un drīz karš būs galā.
Nolādēts! Kāpēc tas tevi dara priecīgu?
Tu tik ļoti ienīsti savu valsti?
Es mīlu savu valsti. Es ienīstu karu.
Tas ir bezjēdzīgs un stulbs, un, jo drīzāk būs miers, jo labāk.
Jā, karš beigsies.
Mēs samalsim ienaidniekus miltos!
Un, kad viņi būs iznīcināti, izmantosim viņu kapus par tualeti.
Labi. Gana politikas.
Vakariņas ir neitrālā zona. Galds ir Šveice.
Ēdam.
Tu neēd.
Nē. Neesmu tik izsalkusi.
Varbūt paēdīšu vēlāk.
Pagaidām es tikai pakošļāšu šīs vīnogas.
Es šovakar esmu īpaši izsalcis.
Tāpēc apēdīšu arī tavu daļu.
Negribu, ka iet zudībā.
Kā pagāja diena, Johannes?
Ai, zini, staigāju apkārt, sakropļots bērns bez dzīves mērķa.
Tu neesi sakropļots.
Mana seja izskatās pēc draņķa ielu kartes, sieviete!
Nav ko cerēt, ka tu sapratīsi.
Ja te būtu mans tēvs, viņš saprastu.
Bet viņa te nav.
Es zinu. Tā vietā tupu te ar tevi.
Gribi savu tēti, jā?
Jā, gribu.
-Jā? -Jā.
-Jā? -Jā!
Labi.
Lai tu nekad vairs tā nerunātu ar savu māti!
Paul, kas notika?
Paul?
Es uzbļāvu bērnam.
Ko? Ej atvainojies.
Piedod, mazais!
Ko?
Kas tad tā bija par atvainošanos?
Piedod, mazais!
Džodžo...
Zinu, ka skumsti pēc manis,
bet es mē inu kaut ko mainīt pasaulē.
Kamēr esmu prom,
gribu, lai parūpējies par manu Roziju.
Vai varēsi?
Jā, tēt.
Paldies.
Viņa dara, ko var.
Ak! Esam radījuši labu puiku, ne?
Sasodīts, cik labi!
Tas man atgādina, kā dejoju ar Roziju Sarkanajā salonā.
Atceries, mīļā?
Protams, atceros, mīļais.
Ei, nesēdi tur tā, mazais!
Nāc!
Nāc uzdejo ar vecākiem!
Tā, gribu, lai uzzīmē man vietu, kur ebreji dzīvo.
Kur jūs visi ēdat, guļat, un kur ebreju karaliene dēj oliņas.
Tu tiešām esi stulbenis.
Aiziet! Mums ir daudz darba.
Pastāsti par savu imeni!
Es pastāstīšu par ebrejiem, bet tu neesi cienīgs uzzināt par imeni.
Bet man vajag plašāku ainu.
Kāpēc tu pavadi laiku ar mani? Tev nav draugu?
Protams, ka ir. Jorkijs.
-Jorkijs? -Un citi.
Bet tev nav neviena.
Man ir Nātans.
Nātans? Kas viņš tāds?
-Mans līgavainis. Man ir viņš. -Kur viņš ir?
Cīnās pretošanās kustībā. Re!
Viņš mani bildināja upes krastā.
Nometās uz ceļa kā īsts džentlmenis, noskaitīja Rilkes dzejoli.
Kad es pateicu "jā", mēs dejojām līdz naktij.
Krācu.
Kas ir Rilke?
Dižens dzejnieks. Nātanam patīk.
Ak Nātanam patīk. Urā!
Viņš mani izglābs, un tad mēs dzīvosim Parīzē.
Uz mūžiem pametīsi Vāciju?
Tā mani pameta pirmā.
Nu, mums tevi nevajag.
Tu ar savu stulbo draugu vari aizvērties
un doties dzīvot uz nolādēto siera, gliemežu un bagešu zemi.
Nu, nu, tikai tāpēc, ka tev nav draudzenes.
Man nav laika draudzenei.
Kādudien atradīsi laiku.
Tu nedomāsi ne par ko citu.
Tu satiksi kādu un caurām dienām
sapņosi par to brīdi, kad atkal varēsi viņu turēt savās skavās.
Tā ir mīlestība.
-Smieklīgi. -Pabeidzu.
Es teicu, lai uzzīmē, kur ebreji dzīvo.
Tas ir tikai stulbs manas galvas zīmējums.
Jā. Tur arī mēs dzīvojam.
Rilke, Rilke, Rilke.
Kur tu esi? Dzeju rakstošais āmurgalva.
Jā. Laba doma, Trusi.
Uztaisīsim no šīm grāmatām neīstu grīdu - viņa izkritīs cauri.
Pa taisno bedrē ar piraijām, lavu un bekonu.
Viņa būs kā pa pieri dabūjusi.
Tu - kuš! Kušināsi mani?
Ņemam grāmatu un ejam! Bibliotēkas ir stulbas.
Jā, tā ir ļoti laba ideja - tas, ko mēs tagad darām.
Ja viņai būtu sirds, tā tiktu salauzta.
Man tev kaut kas jāpastāsta.
Es atradu vecu vēstuli no Nātana, tava līgavaiņa, tā adresēta tev.
-Velns, par ko tu runā? -Es to nolasīšu.
"Mīļā Elza, man ir smagi to teikt, bet es vairs negribu tevi precēt.
Esmu atradis citu sievieti. Mēs daudz smejamies, skūpstāmies ar mēli.
Kā saka mans mīļākais dzejnieks Rilke:
"Mums mīlestībā jāiemācās tikai viens - kā vienam otru vaļā palaist."
Tāpēc - uz redzi, un piedod, ka tevi palaižu vaļā!
No Nātana, tava bijušā līgavaiņa.
P. S. Īstenībā neesmu pretošanās kustībā.
Es meloju.
Tagad esmu bez darba un noresnējis."
Never vaļā durvis,
bet es biju aizmirsis, ka ir vēl viena vēstule.
"Mīļā Elza...
Es tikai gribēju tev pateikt, ka negribu tagad no tevis šķirties.
Es pārdomāju, jo nevēlos, lai tu manis dēļ sevi nogalini,
ko dažas meitenes ir izdarījušas, un tas ir diezgan satraucoši.
Es gribu, lai tu paliec dzīva.
Labi, ka par tevi rūpējas tas puika,
kurš, jāsaka, ir ievērojams jauneklis - neparasti nobriedis.
Un arī drosmīgs.
Labāk tomēr kaut kad apprecēsimies,
lai gan man tiešām nav darba un nekādu perspektīvu.
Tavs Nātans."
-Bēthovens. -Einšteins.
-Bahs. -Gēršvins.
Brāmss. Vāgners. Mocarts.
Jums ir tikai mūziķi?
Rilke.
Jā, protams. Tavs mīļais Rilke. Māte ebrejiete.
Nu tad Dītriha.
Hudini.
Nē. Tas nav iespējams.
Tici man, brāl!
Pajautā Pisaro, Modiljāni, Menam Rejam, Gertrūdei Stainai,
Mozus kungam un viņu visu ķēniņam - Jēzum Kristum. Āmen.
Tu tagad sauc visādus vecus vārdus.
Neesmu par viņiem dzirdējis, un nu man ir līdz kaklam.
Ei!
Ja atradīsi vēl kādas vēstules, vai pateiksi man?
Protams.
Labi.
Atā!
Krasti agrāk bija mīlnieku pilni.
Te dejoja un dziedāja.
Romantika.
Romantikai nav laika.
Mēs karojam.
Romantikai vienmēr ir laiks.
Reiz tu sastapsi kādu īpašu cilvēku.
Kāpēc man visi to saka?
Kas vēl tev to saka?
Visi.
Nav svarīgi.
Dumja doma.
Tu esi dumjš.
Mīlestība ir visstiprākais pasaulē.
Domāju, atzīsi, ka metāls ir visstiprākais pasaulē.
Tālāk dinamīts, un pēc tam muskuļi.
Turklāt es nemaz nezinātu, ka to redzu.
Kāds pārsteigums!
Zābakšņores atkal nav sasietas.
Ak, Džodžo!
Tu zināsi, kad tas notiks.
Tu to jutīsi.
Tās ir sāpes.
-Noteikti dibenā. -Vēderā.
It kā tas būtu pilns ar tauriņiem.
-Fui. -Jā, fui.
Nāc, Šitler! Pasteigsimies.
-Ei! -Kas tev kaiš?
Es par tevi uztraucos. Esi piedzēries? Atkal?
Ejam!
-Ak dievs! -Vari tās atsiet?
Tu kļūsti resns.
Es ne...
Zini? Es varētu tevi atstāt te, labi?
-Nē. -Atnākšu pakaļ rīt.
-Labi? Piekrīti? -Nē. Mammu!
Tu tiksi galā, mīļais.
-Nē! -Tiksimies mājās.
-Tiksimies rīt no rīta. -Mammu!
Tu audz pārāk ātri.
10 gadus vecam puikam nevajadzētu jūsmot par karu un runāt par politiku.
Tev vajadzētu rāpties kokos un tad krist zemē no tiem kokiem.
Bet fīrers saka: kad uzvarēsim, tad mēs, jaunie puiši, valdīsim pār pasauli.
Reihs mirst.
Mēs zaudēsim karā, un ko tad tu darīsi?
Dzīve ir dāvana.
Mums tā jāsvin.
Mums ir jādejo, lai Dievs redz, ka pateicamies, ka esam dzīvi.
Es jau nu nedejošu.
Dejošana domāta tiem, kam nav darba.
Dejošana domāta brīviem cilvēkiem.
Tā var aizbēgt no visa šī.
Nu... tev ir brīv' dejot līdz mājām.
Es braukšu.
Nē, nekā nebija.
Neviens mani neapturēs.
Sveicu mājās, puiši!
Brauciet mājās un noskūpstiet māti!
Diemžēl šodien nav jaunu ziņu no Nātana.
Viņš droši vien dara kaut ko aizraujošu - lasa grāmatu vai audzē bārdu.
Kas noticis?
Gribi, lai pastāstu tev par ebrejiem?
Man vienalga.
Sākumā mēs dzīvojām alās.
-Dziļi, dziļi Zemes centrā. -Pagaidi.
Baisās vietās, kur daudz dīvainu, brīnišķu radību, kurām visām bija kas kopīgs.
Aha. Tas, ka tās zog peņu galus?
Nē, muļķīt.
-Mākslas mīlestība. -Nevis peņu griešana?
Tu gribi, lai tev stāstu?
Vari turpināt, bet es zinu, ka tā ir. Tas par peņiem.
Rabīni tos lieto kā ausu aizbāžņus.
Turpināsim!
Kad daudzus gadus bijām attīstījuši ma iju un burvestības,
pamazām no alām pārvācāmies uz pilsētām.
Taču daži no mums palika alās dzīvnieka ķermenī.
Bezformīgā masā?
Es tev uzzīmēšu.
Te būs.
Ar krāsām būtu labāk.
Kur ir ragi?
Zem matiem.
Kur ir tavējie?
Esmu par jaunu.
Tie izaug, kad paliek 21 gads.
Tagad mēs dzīvojam starp normāliem ļaudīm,
bet bieži mēs sagrābjam kādu māju un guļam, karājoties pie griestiem.
Kā sikspārņi.
Ā, un vēl kas - mēs varam lasīt cits cita domas.
Ak dievs!
Visu domas?
Arī vāciešu domas?
Nē.
Viņu galvas ir par blīvu, lai tiktu tajās iekšā.
Tāpat kā putniem, mūsu īstā valoda izklausās kā dziesma.
Un mūs arī piesaista mirdzošas lietas.
Kristāli, stikls un zelts.
Piesaista mirdzošas lietas.
Bet arī neglītas lietas.
Ebrejiem patīk neglītais.
To arī mums mācīja skolā.
Jums tas patīk, vai ne?
Neglītais.
Sveiks!
Šķiet, jūs abi labi saprotaties.
Es tikai pārbaudīju, vai viņa vēl dzīva.
-Kas tev gar to? -Nekas.
Es tikai negribu savā mājā mironi.
-Kā tev tas patiktu? -Ļoti.
Nesiet vēl miroņus manā mājā!
Visu to laiku, ko jūs pavadāt divatā,
es jūtos pagalam apmulsis.
Tu pats to ieteici.
Vai tad?
-Jā. -Jā, pareizi.
Turklāt tas ir grāmatas dēļ.
Ak dievs, tev taisnība.
Piedod! Liku justies neērti?
Tagad ir neērti, vai ne?
Mūsu attiecībām nebūtu jābūt neērtām.
Nekam tajās nebūtu jābūt neērti.
Viss kārtībā. Esmu noguris. Iešu gulēt.
Jā, es tikai tev sildīju gultu.
Tā dara īsti draugi.
Klau, ko tu domā par šo uniformu?
Neesmu drošs par gurnu daļu. Vai tai jābūt platākai?
-Tu izskaties lieliski. -Paldies.
Paklau, Džodžo. Drīkstu tev dot ļoti labu padomu?
Kad tu redzēsi, kas viņai prātā
un kur viņa cenšas ievirzīt tavu prātu,
tad tev savā prātā jāiet pretējā virzienā.
Saproti, ko es saku?
Neļauj viņai tevi ielikt smadzeņu cietumā!
Tas, mīļais Džodžo,
nevar un nedrīkst notikt ar vācieti - it nekad!
Neļauj, ka tavas vācieša smadzenes tiek izkomandētas!
Es neļaušu viņai izkomandēt savas vācieša smadzenes, manu fīrer.
Pacenties!
Tā,
domāju, ka tavā grāmatā ir daudz labas informācijas.
Laiks to parādīt pasaulei, kā tev šķiet?
Jā.
Ādolf?
Vai es tev šķietu neglīts?
Jā.
Vai viņš guļ?
Viņš ir mainījies.
Viņam ir aizdomas. Viņš domā, ka te dzīvo Inges rēgs.
Tu man atgādini viņu. Tiešām.
Es būtu gribējusi redzēt, kā viņa izaug par sievieti.
Bet tā vietā es varēšu vērot tevi.
Es nezinu, ko nozīmē būt sievietei.
Vai tas ir tā?
Var, piemēram, dzert vīnu?
Protams. Var dzert.
Šampanieti, ja esi priecīga.
Šampanieti, ja esi bēdīga.
Var vadīt automašīnu.
Spēlēt azartspēles, ja gribas.
Nēsāt dimantus.
Iemācīties šaut ar ieroci.
Aizceļot uz Maroku.
Dabūt sev mīļākos.
Likt viņiem ciest.
Ieskatīties acīs tī erim.
Un bezbailīgi uzticēties.
To nozīmē būt sievietei.
Kā to dara?
Kā var zināt, vai kādam var uzticēties?
Uzticoties.
Arlabunakti!
Tas viss pārējais.
Vai esi to darījusi?
Devusies uz Maroku un visu pārējo?
Nē.
Nekad neesmu ieskatījusies acīs tī erim.
Finkel, domāju: vajadzēs vācu aitu suņus, kad pilsētai uzbruks,
nevis vācu aitu ganus.
Ved viņus prom!
-Ātrāk! Ātrāk! -Ejiet, lūdzu. Lūdzu, ejiet.
Paldies, paldies.
-Piedod, ka uz tevi uzkliedzu. -Jūtos tik stulbi.
Nē. Muļķīgs šķirnes nosaukums. Man bija jārunā skaidrāk.
-Tu labi veic savu darbu. -Paldies.
Sveiks, puis!
Kā varam palīdzēt, Beclera jaunskungs?
Kā iet? Pastaigāsim.
Ja kāds ziņo par ebreju, vai viņš dabū medaļu?
Ebreji, ebreji. Tu joprojām par viņiem domā?
Es gatavoju pilsētu draudošajam iebrukumam.
Mē inu izstrādāt aizsardzības stratē iju.
Rietumos ir amerikāņi, austrumos - krievi.
Mans draugs reiz satika dažus krievus, un viņi viņu apēda.
Kura armija ir valrieksti?
Valrieksti ir tikai valrieksti.
Par ko tu gribi parunāt?
Es uzzinu daudz jauna par ebrejiem.
Vai zinājāt, ka ebreji spēj lasīt cits cita domas?
Un tad, kad viņi guļ, viņi karājas pie griestiem kā sikspārņi.
Aizraujoši. Kur tu to uzzināji?
Veicu izpēti.
Es rakstu grāmatu.
Apsveicu! Kā to sauks?
"E-ē, ebrej".
Tā ir ebreju atmaskošana.
Varēji arī nosaukt "Kur ej, ebrej?".
Varbūt "Ebreja sleja"?
Tev ir brīnišķīga iztēle.
Bet tā ir īstenība.
Jā, protams, ka īstenība.
Man tavā vecumā bija iedomu draugs Konijs.
Viņš čurāja manā gultā, kad es gulēju. Viņa dēļ man bija nepatikšanas.
Ei, panāc!
Tev patiks redzēt, pie kā es strādāju.
Gatavojoties iebrukumam, izstrādāju sev jaunu uniformu.
Spalvas - aerodinamikai, mirdzošās krāsas naidnieka apžilbināšanai,
zābaki - tīri dekoratīvi.
Un šis...
šis ir Getlinga ložmetējs ar radio,
kas atskaņo tracinošu mūziku, lai atņemtu ienaidniekam drosmi.
-Tam visam ir autortiesības. -Tātad nedrīkst atdarināt.
Jā. Pat nedomā, puis!
Bērni stāsta, ka tavs tēvs karo.
Tad jau tu tagad mājās esi saimnieks. Kā sokas?
Labi.
Jā?
-Kādus darbus man šodien uzdosiet? -Ir viens padomā.
Nemelošu, solis atpakaļ, ja salīdzina ar tev pierasto,
bet tagad katram jāpieliek roka.
Metālu Hitleram!
Katlus un pannas kara vajadzībām!
Te nāk metālvīrs Katlus, pannas atradīs
Metālu Hitleram!
Uzgriežņus un skrūves!
Katlus un pannas!
"Atbrīvojiet Vāciju".
Džodžo?
-Jorkij? -Sveiks!
Tu tagad esi kareivis?
Gatavs pakalpot.
Bet tev ir tikai 11 gadu.
Es zinu.
-Drīkstu pataustīt? -Jā, protams.
Vai tas ir papīrs?
Es arī sākumā tā domāju, bet tā ir papīra imitācija.
Tas ir jaunākais materiāls, ko izstrādājuši mūsu labākie zinātnieki.
Ko lai saku - iespaidīgi!
Klau, Jorkij.
Es noķēru ebrejieti. Īstu.
Ebrejieti?
Redzēju tos ebrejus, ko pirms mēneša pieķēra slēpjamies mežā.
Personiski es nesapratu, par ko visa tā jezga.
Viņi it nemaz nebija baisi un izskatījās normāli.
Aizrāvos te.
Man jāiet.
Atā!
-Atā! -Ak dievs!
Šajā ap ērbā ir tik grūti paskriet.
Es atradu šos.
Vari ņemt. Droši vien salūzuši.
Tas neko nenozīmē.
Varbūt uzzīmēsi kaut ko manai grāmatai.
Es varētu atkal uzzīmēt tevi.
Neviens negrib redzēt kropļu attēlus.
Tu nu gan neesi kroplis.
Turklāt īsti mākslinieki to neredz.
Tu domā - akli mākslinieki.
Nu nekas.
Būs jāpieņem, ka būšu viens no tiem, kuru nemūžam nenoskūpstīs meitene.
Tevi noskūpstīs, Džodžo.
Gribi, lai es tevi noskūpstu?
Tā.
Divas lietas.
Pirmā:
nacisti un ebreji nedrīkst tā čupoties kā mēs ar tevi,
kur nu vēl skūpstīties.
Otrā:
tas būtu līdzjūtīgs skūpsts, un tas neskaitās.
Tu neesi nacists.
Es jūsmoju par svastikām.
Domāju, tā ir diezgan laba pazīme.
Tu neesi nacists, Džodžo.
Tu esi desmitgadīgs puika, kam patīk svastikas,
patīk ērbties smieklīgā uniformā un kas grib būt iederīgs klubiņā.
Bet tu neesi viens no viņiem.
Labi.
Paliksim katrs pie savām domām.
Labi?
Es neesot nacists.
Kāda netīra ebrejiete.
Ātri! Slēpies!
Ātrāk! Skrien!
Heil Hitler.
Iepazīsimies.
Esmu kapteinis Hermanis Dērcs no Falkenhaimas gestapo.
Kopā ar mani ir Millera un Junkera kungs, kā arī Klūma un Froša kungs.
Drīkstam ienākt?
Liels paldies.
-Heil Hitler. -Heil Hitler.
Sveiks, Džodžo!
Sveiki, puiši!
Prieks jūs redzēt!
Velosipēdam tukša riepa, dabūju to nest.
Kapteini Klencendorf!
-Heil Hitler. -Heil Hitler.
Tas ir Fredijs Finkels.
-Heil Hitler. -Heil Hitler.
Vai es ko nokavēju?
Nē, mēs tikai hailhitlerojām puiku, tad hailhitlerojām jūs
un tad, protams, hailhitlerojām Frediju Finkelu,
un nu mēs veicam ierasto inspekciju.
Kas jūs šurp atvedis, kapteini?
Mēs gājām garām
un iedomājāmies ienest puikam kādas brošūras.
Viņš strādā pie mums.
-Skaidrs. -Jā.
-Un jūs pats? -Jūs zināt, kā tas ir.
Mums katru dienu zvana. "Hallo, vai gestapo?
Šķiet, aiz mana ledusskapja slēpjas komunists."
Mēs dodamies izpētīt. Izrādās vienkārši pelējums.
Tā ka tuvu.
Tas viss pieder pie darba.
Šī gan ir man tīkama puikas guļamistaba.
Ak jā.
Re, kur viņš ir.
Varbūt esi dzirdējis, ka Hitleram ir tikai viena ola.
Tās ir muļķības.
Viņam ir četras.
Tad tu strādā kā brīvprātīgais Hitlerjugend kantorī, tā ir?
Jā.
Malacis.
Kaut vairāk mūsu jauno puišu piemistu tāds akls fanātisms.
Ko, pie joda, tie muļķi tur dara?
Uzejam augšā apskatīties?
Vai zini, kur ir tava māte?
Nē.
Domāju, ka pilsētā.
Vai viņa daudz laika pavada mājās?
Viņa ir diezgan aizņemta.
Ak tā?
Man ir prieks redzēt, ka tu nēsā savu Hitlerjugend uniformu,
bet...
kur ir tavs nazis?
Tev vienmēr jānēsā līdzi DJ nazis. Kur tas ir?
-Es to atstāju... -Tas ir te.
Un kas tu tāda?
Nē, kas jūs tādi? Un ko jūs darāt manā mājā?
Tu arī te dzīvo?
Esmu viņa māsa Inge.
Heil Hitler.
-Heil Hitler. -Heil Hitler.
Es nezināju, ka tev ir māsa, Johannes.
Viņš dažreiz gribētu, lai es būtu mirusi.
Vai taisnība, mazais Frankenštein?
Nu, nu. Nevajag uzbrukt viņa pretīgajai fiziskajai kroplībai.
Tas ir kara ievainojums.
Bet kāpēc viņa nazis ir pie tevis?
Es sargāju savu istabu, jo viņš negrib palikt ārpusē.
Ko tu esi tur paslēpusi?
Meiteņu mantas.
Drīkstu ieiet?
Protams.
Redz, pēdējā laikā mums ir neparasti daudz ziņojumu,
apsūdzību un vispārīgo izmeklēšanu.
Protams, mūs interesē noziedzības problēmas
un pretpartejisks noskaņojums,
bet mums ir kādas lielākas rūpes - proti, "zeltmatītes".
Viņas lavās apkārt, ēd citu cilvēku ēdienu,
guļ viņu gultās.
Tas ir diezgan nepieklājīgi.
Vai tu man neparādītu savus dokumentus?
Dokumentus, jaunkundz! Lūdzu, ātrāk. Mums nav laika.
Jā, protams.
Cik tev gadu šajā fotogrāfijā?
Tā ir trīs gadus veca.
Man bija 14 gadu.
Dzimšanas datums?
Pirmais maijs.
1929. gads.
Pareizi.
Paldies, Inge.
Dabū jaunu fotogrāfiju! Šajā tu izskaties pēc spoka.
Paga!
Kas ir...
šis?
"E-ē, ebrej".
Kas šo sarakstījis?
Es.
Tas ir ebreju atmaskojums.
Kā viņi domā, izturas, izskatās.
Tā būs dāvana fīreram.
Puiši, jums tas jāredz.
Paskatieties uz šo! Viņam ir aste.
Te viens karājas kājām gaisā kā sikspārnis.
Tad šis, te zīmētas viņu galvas.
Un kas darbina viņu smadzeņu mehānismu?
Nelabais.
Smieklīgi, jo tā ir taisnība.
Paskatieties uz šo muļķa ebrejiņu!
Te viņi ir ar ragiem.
Kas ir šis?
"Mirsti, Nātan, mirsti."
"Kā nogalināt Nātanu."
Nātans tiek spīdzināts ar čūskām. Durstīts ar mietu.
Tiek izšauts no lielgabala un vienkārši apsaukāts.
Jā.
Nātanu nobrauc veco laiku augstrata velosipēds.
Saki, kas ir Nātans?
Kāds puisis.
Nātans tiek cepts ugunskurā.
Tas atgādināja, ka jāatgriežas...
-Atstājām to puisi karājamies. -Jā. Jā.
Paldies par šo. Uzlaboji man dienu.
Ceru, ka šo turpināsi.
Un, protams,
ja mani kaut ko aizdomīgu, piezvani mums.
Lai laba diena!
Heil Hitler.
Prieks iepazīties, Inge.
Paliec mājās, Džodžo!
Pieskati savu imeni.
Pieskati šo nazi.
Elza, tu viņus piemuļķoji.
Septītais maijs.
Ko?
Viņa bija dzimusi septītajā datumā, nevis pirmajā.
Viņš mums palīdzēja.
Viņi atgriezīsies.
Noskaidros, ka viņa mirusi, un tad miršu es.
Neviens īsti nezina, ka Inge ir mirusi.
Tu varētu būt viņa.
Es pastāstīšu visu mammai, kad viņa pārnāks.
Ka es tevi pazīstu, ka mēs esam draugi.
Ebreji un nacisti nav draugi.
Vecīt, tā bija pilnīga izgāšanās.
Paskaidrosi?
Viņa nav...
Viņa nešķiet slikts cilvēks.
Es sāku apšaubīt tavu uzticību man un partijai.
Tu sevi sauc par patriotu?
Kur pierādījumi?
Vācu kareivi radīja nepieciešamība.
Vācija ir atkarīga no šo jauniešu dedzības.
Dedzības un gatavības krist par fāterlandi,
par spīti peļņaskāro sabiedroto veltajiem pūliņiem.
Viņi iesūtīja slikti sagatavotās armijas tuntaļu-tantaļu vilka alā.
Un tikai centīgi vīri, kas stingri stāv ienaidnieka priekšā,
uz mūžiem tiks iegravēti vāciešu atmiņā.
Tev pašam ir jāizlemj, vai tu gribi, lai tevi atceras
vai arī lai tu pazūdi bez pēdām
kā nožēlojams smilšu grauds nenozīmīguma tuksnesī.
Runāšu bez metaforām...
Savācies un izvēlies prioritātes!
Tev ir 10 gadu, Džodžo.
Sāc arī tā uzvesties!
Nē.
Vai tu zināji?
Viņa man daudz nestāstīja...
tik to, ka strādā kopā ar draugiem
un tavs tēvs ir kaut kā iesaistīts no tālienes.
Nē. Viņš cīnās karā.
Viņa teica: viņš būs mājās, kolīdz beigsies karš.
Viņa negribēja tev neko stāstīt saprotamu iemeslu dēļ.
Tāpēc, ka viņa mani ienīda.
Tāpēc, ka esmu nacists.
Ienaidnieks.
Viņa negribēja, lai zini ko tādu, kas tev var radīt nepatikšanas.
Bet nu man nav nekā.
Neviena.
Es vecākus pēdējoreiz redzēju stacijā.
Viņus iedzina vilcienā.
Es aizbēgu.
Palēnām tiku atpakaļ pilsētā.
Tēva draugs mani paslēpa.
Tad cits draugs, tad draugu draugi.
Līdz mani pieņēma tava māte.
Un es joprojām esmu te.
Bet mani...
mani vecāki devās uz vietu, no kuras neatgriežas.
Ko pirmo tu darīsi, kad būsi brīva?
Dejošu.
Mīļā Elza
Nātans
Labi. Ātrāk!
Jorkij?
Džodžo!
Ak dievs!
Džodžo!
Kā es pēc tevis skumu!
Jūtu līdzi par mammu.
Es raudāju bez mitas, kad dzirdēju, kas noticis.
Kas tur notiek?
Krievi. Viņi nāk.
Un no otras puses amerikāņi.
Un Anglija un Ķīna, un Āfrika, un Indija.
Visa pasaule nāk.
Palīdzi ar munīciju!
Un kā mums klājas?
Briesmīgi. Mūsu vienīgie draugi ir japāņi.
Starp mums runājot, viņi īpaši neizskatās pēc āriešiem.
-Atceries, stāstīju par ebrejieti? -Jā.
Viņa joprojām ir pie manis.
Būtībā viņa tagad ir mana meitene.
Prieks par tevi, Džodžo. Meitene.
Bet saproti - viņa ir ebrejiete.
Ir lielākas problēmas nekā ebreji, Džodžo.
Kaut kur tur ir krievi.
Viņi ir ļaunāki par visiem.
Viņi ēdot zīdaiņus un pārojoties ar suņiem.
Tas nu gan nav labi, ne?
Pārojas ar suņiem?
Jā. Angļi arī tā dara.
Viņi jāaptur, pirms apēd mūs un izdrātē visus mūsu suņus.
Vājprāts.
Un Hitlera vairs nav - esam atstāti vieni paši.
Ko?
Nebiji dzirdējis?
Viņš ir miris.
Viņš padevās un izšķaidīja sev smadzenes.
Nē.
Tas nav iespējams.
Izšķaidīja.
Savas smadzenes.
Izrādās, viņš daudz ko bija slēpis no mums.
Darījis daudz ko sliktu visiem aiz muguras.
Diez vai izvēlējāmies pareizo pusi.
Tā. Nāc šurp. Labi.
Redzi tur to amerikāni? Apskauj viņu. Skrien! Ātrāk!
Jorkij! Jorkij, lieliski jaunumi.
Tevi tikko paaugstināja, un tev būs sava pistole.
Ej un šauj nost visus, kas izskatās citādi nekā mēs!
-Labi. -Labi.
Džodžo, kur tava uniforma?
Ņem! Uzvelc žaketi, lai viņi tevi nenošauj.
Jāšauj nost viss, ko redzam.
Par Hitleru!
Mirstiet, sūda nelabie!
Mirstiet!
Izklīst!
Jā.
Aiziet! Šurp!
Viņi ir klāt!
Amerikāņi!
Ātrāk!
-Seko viņam! -Esmu aiz jums, kapteini.
Šurp. Ātrāk, skrieniet!
Ei, puiši!
Pārvietojiet gūstekņus!
Lai gūstekņi soļo vienā rindā.
Ātri. Ātri!
Ei!
Ko?
Es nesaprotu.
Kusties!
Celies, draņķa suns!
Kapteini K.
Sveiks, puis!
Skat, kāda kņada, ne?
Kas notiek?
Histērija, mans draugs. Pienākušas beigas.
-Ballīte beigusies. -Neesmu tāds kā viņi.
-Tu baidies? Nebaidies! -Nē. Lūdzu.
-Paskaties uz mani! -Nē. Nē.
Man žēl par Roziju. Viņa bija labs cilvēks.
Patiešām labs cilvēks.
Skaidrs?
Ei, būs labi, puis.
Es tev gribēju ko pateikt. Tava grāmata ir lieliska.
Jā, piedod, ka par to smējos.
Ļoti radoši.
Nāc, apskatīsim tevi!
Izskaties labi.
Tev viss kārtībā, puis.
Ej mājās. Parūpējies par to savu māsu.
Labi?
Ej prom! Ej prom, ebrej!
-Ei! Kas notiek? -Ej prom!
-Tas ir ebrejs. -Aizveries!
Pazīsti šo nacistu?
-Palīdzēja mums. -Nepazīstu to netīro ebreju.
Nē, nē...
-Ej prom, ebrej. -Ei!
Aizver muti, nacist!
-Nē! -Ej prom! Ej mājās!
-Nē! Lieciet viņu mierā! -Ej mājās!
Nē!
-Laidiet vaļā! -Ej prom.
Ej mājās!
Džodžo?
Jorkij!
Paldies dievam!
-Domāju, ka esi miris. -Nē. Izskatās, ka es nevaru nomirt.
Es iešu mājās pie mātes.
Gribu, lai mani samīļo.
Vairs nekam nav jēgas.
Jā, tā ir. Šis noteikti nav labs laiks, kad būt nacistam.
Ei!
Nu, kad karš ir galā, vismaz tava meitene būs brīva.
Nu viņa varēs iet prom.
Kaut kas nav kārtībā?
Man jāiet.
-Labi. -Piedod!
Uz redzi!
Sveika! Esmu mājās.
Kas laukā notiek?
Kur laukā?
Uz ielas, muļķīt.
Džodžo, kas notiek?
Vai ir droši nākt laukā?
Džodžo, vai ir droši?
Es drīkstu iet prom?
Nē.
Tu nedrīksti iet prom.
Kāpēc?
Tev jāpaliek te...
Kurš uzvarēja?
...kopā ar mani.
Džodžo, kurš uzvarēja karā?
Mēs.
Vācija uzvarēja karā.
Man žēl.
"Mīļā Elza!
Es zinu, ka tev pašlaik ir grūti...
un zinu, ka tu zaudē cerības.
Bet tev ir jāturpina ticēt.
Mēs kopā ar tavu draugu Džodžo esam izgudrojuši, kā tev aizbēgt.
Tāpēc, lūdzu, klausi viņu!
Viņš palīdzēs tev tikt prom no turienes.
Tad varēsi braukt dzīvot pie manis Parīzē.
Un neuztraucies par Džodžo.
Viņam viss būs kārtībā.
Tiksimies Parīzē.
Nātans."
-Viņš ir miris. -Kā, lūdzu?
Nātans.
Viņš pagājušajā gadā nomira.
No tuberkulozes.
Nu...
Dīvaini. Kas tad rakstījis šīs?
Paldies, Džodžo.
Tu esi bijis tik labs pret mani.
Nu, lieta tāda... es tevi mīlu.
Zinu, ka tu mani uztver kā jaunāko brāli, un tas nekas,
un tu vienalga esi par vecu.
Bet...
Ak vai, te ir ļoti karsts.
Es arī tevi mīlu.
-Kā jaunāko brāli. -Kā jaunāko brāli.
Klau, mēs ar neīsto Nātanu esam izdomājuši, kā tev aizbēgt.
Varbūt uzticēsies jaunākajam brālim?
Varbūt.
Nu tad labi.
Savāc savas mantas!
Mēs dodamies prom.
Džodžo Beclers.
Desmitarpus gadus vecs.
Šodien...
dari, ko vien spēj.
Sasodīts, kur tu taisies doties?
-Laukā. -Laukā?
Nu nē, nekā nebija.
Mēs paliksim te, un tu man pastāstīsi, kas notiek
ar tevi un to radību jumtistabā.
Tā "radība" ir meitene.
-Esi viņā iemīlējies, jā? -Jā.
-Atzīsti to! -Es jau teicu, ka jā.
Es zināju!
Jums nemūžam nekas nesanāks.
Nē. Nē, viņa tev ir par vecu. Un tu esi neglīts.
Zini, viņa tevi pametīs. Tu taču to zini, vai ne?
Lūk, kas notiks, mazais mēsl.
Tu uzvilksi šo, labi?
Tu aizmirsīsi par to pretīgo ebreju govi augšstāvā.
Un tu atgriezīsies pie manis, kur ir tava vieta.
Vai ne?
Uzvelc!
Un tad mēs izliksimies, ka nekas no šī nav noticis.
Skaidrs?
Tu man neteiksi heil?
Nu? Seno laiku vārdā?
-Saki man heil, mazais! -Nē.
-Saki man heil! -Nē.
Mazītiņu heil. Tikai maziņu heil. Lūdzu.
Ej dēt, Hitler!
Ejam!
Ai, pagaidi!
Gatava?
Jā.
Vai laukā ir bīstami?
Ārkārtīgi.
Mums izdevās.
Iespējams, biju pelnījis.
Ko tagad darīsim?
Ļauj, lai ar tevi notiek viss
Kā skaistais, tā šausmīgais
Tik turpini ceļu
Viss var mainīties
Rainers Marija Rilke
Tulkojusi Laura Hansone